- Hvor mye betaler foreldrene dine? - Aner ikke. Det er sant.
- Det er sikkert mer enn huset mitt. - Nei. Jeg er ingen snobb.
- Jo, det er du. - Nei, jeg er bare utdannet.
Og all utdannelsen din, hva skal du gjøre med den?
- Du, da? Kan du mer enn gymnastikk? - Ja, men... Du forstår ikke.
Man står opp fem og trener i to timer.
Helsike. Det hadde jeg aldri klart. Jeg trenger skjønnhetssøvnen min.
Ja... Jeg sovner ofte på skolen.
- Jeg kan ikke røre det. - Seriøst?
Jeg får verken drikke eller røyke. Jeg er kjempekjedelig.
Jeg tok den inn i landet i deler. En sånn går rett gjennom en.
Vil du se? Ja, det vil du.
Man stiller den ned sånn, drar den opp og slipper den igjen...
Man tar pilen og legger den inn der...
- Så er man klar. Vil du prøve? - Nei.
- Er du sikker? - Nei, jeg vil ikke...
- Faen! Unnskyld! - Herregud...
Faen, faen, faen...
Tekst: Jan Helge Hordnes www.btistudios.com
- Hva er det med mobilen din? - Mor tok den. Kom inn. Vær stille.
- Oi, for et sted. - Du er den fødte innbruddstyv.
Kanskje det er det jeg skal jobbe med.
Au, faen! Det er ingen fare. Det går snart over.
Det skjer ikke like ofte lenger.
- Gratulerer med dagen. - Takk.
Det var søtt.
- At du aldri har vært her... - Her trengs en kvinnes hånd.
- Jeg trenger en kvinnes hånd. - Mark... Vi må snakke sammen.
Om litt.
Nå? Hva har skjedd?
Mor vasket klærne mine og fant litt gress. Hun ble rasende.
Jeg får ikke engang gå ut lenger. "Vi som stolte på deg.".
- Hvorfor ser du så fornøyd ut? - Jeg trodde at du ikke ville snakke.
At du hadde dumpet meg. Jeg må ha ringt deg 50 ganger.
Vent litt.
Mark...
- Har du røkt? - Det er røkelse.
- Du trenger denne til leksene dine. - Kan jeg få mobilen min også?
Fra Kelly? Så søtt.
- Jeg vet hva du føler, men... - Gi meg mobilen min.
Hun jobber i et supermarked.
Huset hennes ser fælt ut. Det ligger søppel overalt.
- Har du vært hjemme hos henne? - Jeg var bekymret.
- Er det hun som gir deg narkotika? - Jeg ga det til henne.
- En venn på sosialen sa... - Mark?
Jeg finner ikke den jævla hunden. Kan du rope på ham?
Hunden kommer alltid tilbake. Vi diskuterte Marks innstilling.
- Hunden må ikke begynne å jage får. - Utrolig.
Vi har en familiekrise, og du er bekymret for får.
- Det gjelder sønnen vår. - Sønnen din.
Jeg går og leter etter hunden. Gå. Jeg må kle på meg.
Vi har ingen sosialarbeider. En familierådgiver har kommet iblant.
- Jeg skal gå. Vi ses i morgen. - Bli her.
Jeg vil ikke skape enda flere problemer.
- Mark... - Bli her. Vær så snill. Bli.
Jeg har bursdag i morgen. Vær så snill...
Mor kommer sikkert inn når jeg er ute, så vi får gjemme deg.
Mark!
Veska di er jo full av dritt.
Hva er det?
- En ulykkeamulett. - Du sa at du hadde kastet den.
Unnskyld. Jeg skal gjøre det.
Herregud... Og så kaller folk meg morbid.
Unnskyld.
Vil du gå og legge deg?
Jeg skal fortelle en hemmelighet. Hun ligger med en av naboene.
Du tuller...
En dag ga jeg blaffen i å gå på skolen og gikk hjem igjen...
Der var de, og holdt på for fullt.
- Sa du ikke noe til stefaren din? - Jeg tror han vet det.
Han vil nok ta dem på fersk gjerning.
Helt sykt.
Sør-Amerika... Mexico.
Guacamole...
Guatemala.
Og så Brasil. Jeg skulle ha konkurrert der.
Da sier vi Rio. Når drar vi?
Det hadde vært herlig...
Mark... Vi var ikke forsiktige nok.
Jeg vet det. Tenk at mor fant tingene.
Nei, ikke det.
Jeg er gravid.
- Det er ingenting å diskutere. - Hvorfor er du sånn?
- Jeg trenger en røyk. - Du får slutte med det.
- Og med alt annet du liker. - Hva så? Jeg har gjort det før.
Jeg har hele livet foran meg.
- Hva var det? - Ikke bytt samtaleemne.
- Er det moren din? - Jeg tror ikke det.
Mark? Hva gjør du, Mark?
- Nei. - Bli her.
Nei... Ikke forlat meg, vær så snill.
Kom tilbake!
- Hjelp ham opp. - Han er skadet.
Vi tar ham med opp.
Jeg tar meg av deg senere!
- Hjelp ham opp. - Der oppe.
- Inn her. - Legg ham på senga.
- Faen også! - Bandasjer.
Klær, noe... Kom igjen!
- Vi må ta den ut. - Da forblør han.
Ta det rolig nå. Fokuser.
- Jeg slår på lyset. - Ikke noe lys, sa vi.
Vi må se hva vi gjør.
- Han må til lege. - Da ødelegger vi hele planen.
Ingen drar noe sted. Jeg har vært med på verre.
- Har vi familien? - De sitter der de sitter.
Dere skrek som småjenter. Brukte noen virkelige navn?
Nei, jeg tror ikke det.
Hvis de hørte navnene våre, må vi drepe dem. Er du sikker?
- Ingen sa noen navn. - Dere to fortsetter uten meg.
- Vi klarer det. - Jeg også.
Nei, du blir her. Vi gjør som vi har sagt.
Den eneste forskjellen er at jeg ikke forsinker dere. Jeg venter her.
Ring den kvakksalveren Fallon. Send ham inn når vi er ferdige.
- Vi kan få ham hit nå. - Nei.
Det er 27 millioner i depotet i dag. Vi følger timeplanen.
Dere kommer hit og følger meg til ham når vi er ferdige. Ok? Ja?
- Vi har gjort det verste, Shane. - Ingen navn.
- Jeg bør dra dit nå. - Vi følger timeplanen.
Sørg for at de skifter nå.
Kjør til akutten... Legg i stabilt sideleie.
Kompress... Hvordan knytter man en kompress rundt magen?
Stopp blødningen...
Kom inn hit!
Det står at man skal heve såret over hjertet. Hjelp meg å heve senga.
Kom igjen. Ta de bøkene.
- Holder det? - Det holder.
Vi teller til tre. En, to, tre.
Vent. Sett den ned.
Kona. Hun er lege.
Jeg trenger plass. Stå der borte.
Trenger hjelp. Familien gisler.
Ring politi...
Jeg trenger kokende vann og håndklær skåret i remser. Nå.
Jeg må ta ut denne. Jeg er lege. Jeg vet hva jeg gjør.
Jeg kan ikke gjøre mer. Såret er dypt, og han har mistet blod.
Han har indre blødninger, og det kan være glassbiter igjen.
Dere trenger hjelp av mannen min, ikke sant?
Og dere holder oss som gisler for at han skal adlyde dere.
Hvis dette går galt,-
- klarer vi oss ikke, ikke sant?
Da får vi håpe at alt går bra.
- Vi må heve senga. - Ikke vær dum.
- Jeg tar meg av dette. - Nei!
Det er rent der nede.
Vi vil ikke ha med gutten din. Vi lar ham være her.
- Det var det jeg sa. - Jeg liker ikke innstillingen hans.
Jeg sa vel det, ikke sant?
- Jeg må ta pistolen. - Du blir her.
- Noen må ta din plass. - Kameraten hans gjør det.
Du blir her med politiradioen og gislene.
- Faen... - Du må få vekk alt blodet.
- Jeg er ingen renholder. - Det må være helt rent.
Vi regner med deg. Sørg for å vaske vekk hver dråpe.
Dette er bare piss.
- Stoler du ikke på meg? - Jeg har bestemt meg.
Du... Kom her.
Kom her.
Jeg vil ikke at han skal høre.
Kom her. Det gjør vondt, og jeg er redd.
Jeg sa at du ville klare det. Jeg sa at du er solid.
- Jeg kan gjøre dette. Det kan jeg. - Jeg vet det.
Din tid bak gitteret gjorde underverker for deg.
- Du slipper grovarbeidet. - Ta det rolig. Behold kontrollen.
Det er du som er sjefen.
- Føler du deg bra? - Ja visst. Helt jævla fantastisk.
Sett i gang nå.
- Hva er det? - Tennvæske.
Ditt DNA er overalt. Det er umulig å få bort.
Den eneste måten er å brenne det, madrassen, alt.
Du har alltid likt å brenne ting. Bare sørg for at jeg ikke er her.
Ja visst.
- Jeg burde gjøre jobben. - Din plass er her.
Jeg har planlagt dette i måneder, og du har vært ute i noen uker.
Du burde være takknemlig for at du får være med.
Hvorfor snakker du til meg som om jeg var et barn?
Et rolig sted, ute på landet. Et pensjonat. Betal kontant.
- Ligg lavt i et halvt år... - Hva er dette?
Vet du hva jeg gjorde først da jeg kom ut? Jeg besøkte Lucille.
Har du sett henne i det siste?
Nei. Jeg har ikke sett henne på flere år.
Hun har en unge også nå. En vakker liten sak.
Mitt første knull som fri mann.
Ingenting er som det.
Sett på høyttaleren.
- Hallo? - Tida er inne. Er alt i orden?
- Bare bra. Start klokka. - Vi er på plass nå. Hører du meg?
- Klart og tydelig. Nummer to? - Oppfattet. På plass.
- Bra. Ingenting på politiradioen. - Pent og rolig.
Vi er på vei gjennom porten. - Vis passerkortet ditt. Sånn, ja.
Vi er inne. Jeg tar meg av vakten.
- Unnskyld meg... - Ja?
- Vi er på vei inn. - Jeg er på vei.
- Kom igjen! - På vei til sikkerhetssentralen.
Hold deg foran meg, Doug. Prøv å se litt mindre nervøs ut.
Mr Fairfield? Denne politimannen vil snakke med deg.
- Hva gjelder det? - Ned på gulvet!
Gjør som han sier. De har familien. Ikke slå på alarmen. Hør på ham.
Ned på gulvet! - Hei! Hendene bak ryggen. Nå.
- Det var vaktene. - Jeg kommer inn.
Ikke glem personalet. De har hver sin alarmknapp også.
- Hvor mange er det som jobber nå? - Fire, fem.
- Samle dem i møterommet. - Pent og rolig...
- Nå setter vi i gang. - Ned på gulvet!
Ned på gulvet! Bli der. Ingen helter. Ikke noe problem.
Gjør som de sier, vær så snill. De har familien min.
Ingen rører alarmknappene. Legg dere på magen.
Husk at det er de røde buntene, med tjuepundsedler...
- Ta de røde buntene. - Vi vet det.
Vi gjør grovarbeidet, mens dere sitter der og drikker te.
Vi er bare oppspilt.
Det er her det skjer.
Nå setter vi i gang.
Hallo?
Hallo? Hallo?
Hører dere? Vi har mistet dem.
Ikke bekymre deg. De ringer igjen når de er klare.
Ring dem hvis du hører noe på politiradioen.
Ok.
Vi får håpe at den virket.
Mark... Hei. Jeg skal finne noe å få dere løs med.
Mr Fairfield?
- Kom igjen! - Mark?
- Hallo? - Bare vent litt.
Lynn? Er det noen hjemme?
Jeg kommer opp.
Lynn?
Lynn...?
Herregud...
- Har du sett ansiktet mitt? - Hvem er du? Hva skjer? Lynn?
Det blir problemer. Jeg vil ikke gjøre dette.
- Hva da? - Dette!
Dekk deg til.
Hva har du gjort?
Han kommer ikke til å like det.
Vi skal kalle deg...
Elskeren.
Slemme gutt...
Du og jeg... Vi er ikke ferdige med hverandre.
Du kan ikke slå folk med balltre som det passer deg.
Noen kan bli skadet.
Hva?
Hjelp! Hjelp!
Vær så snill, hjelp meg!
Faen!
Du sa at du hadde kvittet deg med den.
Jævla greie. Du ødela livet mitt, men nå kan du hjelpe meg.
Nei. Faen. Hvor er pila?
Faen!
Nei!
Faen... Hjelp!
Ja?
Nei, han har det bra.
Nei, ingenting. Hva skjer?
Ok. Vi ses snart.
Personalet sitter i velvet. Vi klarte det. Vi klarte det virkelig!
Hvem er der oppe?
Det er ikke noe. Jeg tar meg av det.
- Jeg begynner å miste bevisstheten. - Lukk øynene, og tenk på pengene.
Hold opp. Hold opp!
- Jeg kommer ikke til å klare meg. - Ikke vær dum.
Jeg kjenner hvordan glasset skjærer meg i stykker innefra.
Hjelp meg til hagen. Jeg vil se hagen.
Vi kan ikke gjøre det, det vet du. Prøv å hvile litt.
En, to, tre...
For en måned siden satt jeg inne.
2164 dager.
Jeg skal ikke tilbake dit. Jeg var svak.
Jeg gjorde innbrudd i et hus, da en gutt hoppet ut.
Jeg skar ham i halsen.
Det var ok.
Men en liten unge hadde sett alt.
Jeg tenkte: "Det er bare en unge".
"Han er harmløs".
Forklaringen hans fikk meg i buret.
Bare så du vet det, så er jeg veldig motivert.
Din jævel!
- Jeg dreper deg! - Er du veldig redd?
- Ja. - Bare vent til jeg kommer ut!
Jeg vil ikke dø.
- Da er vi to. - Slipp meg ut, Shane!
Drepte han noen?
Svar.
- Ja. - Hvem?
- Aner ikke. - Slipp meg ut!
Jeg så faren hans dø.
Vi var bestevenner.
Vi var i militæret sammen.
To tjenesteperioder.
Han hadde kreft.
Jeg så ham tyne bort.
Mot slutten ba han om at det skulle ta slutt.
Det fins ingen verdighet i det. Hvem faen vil ha det sånn?
Så til slutt la jeg en pute over ansiktet på ham.
Det var en velgjerning.
- Slipp meg ut! - Han kommer ikke ut på en stund.
Nei.
Fortell en vits.
- Hva? - Hva som helst.
- Jeg kan ingen. - Jo, da. Vær så snill.
Ikke tenk for mye. Du kommer på noe.
Kjør.
Det er to gullfisker i en skål.
En snur seg til den andre og sier:
"Hvis du kjører, sitter jeg ved siden av".
Ja vel.
Hva da?
Stikk, da.
Shane, vær så snill!
Takk.
- Nei! - Vi må gå.
Bli der.
Kom her.
Jeg er redd.
Jeg har gjort tvilsomme ting.
Tenk på dem du elsker.
Kom nå.
- Hva sa du? - Vær så snill, hjelp! Harvey er...
Ned på gulvet!
- Legg dere ned! Ikke se på meg! - Nei, nei, nei...
- Ikke rør deg. - Nei!
Den dumme jævelen er innelåst på loftet.
- Hold kjeft! - Det er ei jente også.
Hun har sett ansiktet hans og vet hva han heter.
Hold kjeft! Ligg stille!
Hva er det du sier?
Hvis han blir tatt, kommer han til å sladre.
Vi forlater ham der så lenge. Vi må ta oss av henne.
- Det er bare ei lita jente. - Jeg liker det heller ikke.
Jeg tar meg av henne, hvis du tar deg av dem.
Alle må dø.
Du ser for jævlig ut.
Vi tømte alt. Ingen vet noe. Ikke på flere timer.
- Det er takket være deg. - Så fint.
Det er ei jente her som vi ikke visste om.
Hun vet for mye.
Hva venter dere på? Ta pengene og stikk.
Det er en kvinne som dere må ta dere av. Lucille.
Ikke si noe til Callum.
Jeg forstår. Jeg skal finne henne.
Hvis du ser jenta, skyter du henne.
Ok? Gjør det for oss. For kuppet.
- For Lucille. - Bare gå. Gå.
Vi hadde det fint, ikke sant?
Se der oppe. Jeg går ut.
Tenk. Kom igjen.
Hvem er det? Åpne luka!
Åpne luka, for helvete!
Hvem er det? Åpne luka!
- Åpne luka, for helvete! - Jeg kommer.
Slipp meg ut!
- Hva faen driver dere med? - Vent litt.
- Slipp meg ut! - Vent litt.
For helvete!
Kom igjen!
Slipp meg ned!
Kom ned, da, din dumme jævel.
- Har du drept jenta? - Hun gjemmer seg.
Hva gjør du her, da? Hun må dø.
- De må dø, alle sammen. - Shane sier nei.
- Glem Shane... - Shane sier nei.
- Du våger ikke, hva? - Men du gjør det?
Gi meg geværet, jeg tar meg av det.
Gjør litt nytte for deg. Tenn på her.
Vi røyker henne ut.
- Hvor mye fikk dere, forresten? - Veldig mye.
Godt gjort.
Faen!
Hjelp! Hjelp!
Ikke skad meg...
- Hvem er du? - De vil drepe deg. Løp!
For en suppe.
Planen var perfekt, men du klarte likevel å ødelegge alt.
- Jeg hadde rett om deg. - Jeg overtok. Jeg måtte.
Vent. Du bør vite at det er kameraer i hele huset.
Et der oppe. Jeg har spilt inn alle samtalene våre.
Legg ned pistolen nå!
Ok. Alt er som det var.
- Gå og spill offer igjen. - Jeg vet nøyaktig hvor mye vi tok.
- Jeg vil ha min andel, ellers... - Ja da.
Brannen vil skjule de fleste av dine feil.
Men først...
...må du ta deg av det.
- Stopp! - Ta det rolig...
Ikke rør deg!
Herregud...
For et fryktelig rot.
Det skulle være så enkelt. Ingen skulle bli skadet.
Jeg ville bare leve livet på en båt uten noen gjeld,-
- uten den gale kua og hennes mislykkede sønn.
Dette er din skyld.
Lynn...
Du trenger ikke å sikte på meg med den.
Du kan stole på meg.
Jeg vet ikke hvem jeg stoler på lenger.
Vi må ut herfra nå.
Det er ikke plass til mer.
Jeg kan bli med. Vi kan dra til Rio.
- Vil du virkelig det? - Aner ikke.
Du hadde rett.
Du har en framtid.
Og nå har jeg også det.
- Du må dra nå. - Fortell igjen.
Vi var bundet, vi så ingenting, de begynte å slåss, det brant,-
- vi klarte å komme oss ut i tide, og du var aldri her.
Men...hva vil du gjøre med...?
Mark... Kelly vet hva hun gjør.
Vi klarer oss.
Det lover jeg.
Ha det.